- Jeg liker den båten. - Den er jo et vrak.
Jeg liker den uansett. Du liker den vel også, pappa?
- Jeg elsker den, Laura. - Se, pappa liker den også.
- Hvem vil ha frokost? - Jeg!
Jeg vil ha pannekaker.
Pyntet for øyeblikket og alt. Jeg var redd du hadde angret.
- Vær så god. - Sertifisert og alt.
De to lykkeligste dagene i en seilers liv.
Fikk aldri byttet navn. Denne går til luka og denne til motoren.
- Lykke til. - Takk.
Er du fraskilt?
- Nei. - Mange skilte kommer ned hit...
...med halen mellom beina, bor på en båt i noen måneder og forsvinner.
Du venner deg til det. Ellers er det ganske stille.
- Noe annet du vil vite om henne? - Jeg finner det ut.
Ålreit. Vi ses.
Jeg hadde beholdt henne om jeg var en båtmann, noe jeg dessverre ikke var.
- Er du det? - Vi får se.
Og glem ikke, som den er.
Jeg kunne ikke la være å se.
Du trenger en sånn, vær så god.
Du har visst en del å gjøre. Jeg er der på West Wind.
- Bor du der? - Ja, siden i juli da jeg skilte meg.
Jeg har alltid villet gjøre dette. Sommeren var fantastisk.
Høsten har også vært bra. Jeg kommer straks.
- Er du også skilt? - Nei.
Fikser du den har du alt på greip. Mange damer elsker å seile.
Seiler ikke mye selv. Aldri hatt tålmodighet. Mye jobb for ingenting.
Men alt som funker, ikke sant?
Plikten kaller. Vi ses.
- Takk for ølen. - Ingen årsak.
- God kveld. - Hvordan går det?
Takk, Lauren."
Lauren...
Lauren, ikke løp på badet...
Herregud...
Kom an...
Han kjøpte Hesperus.
Faen også.
Hallo?
Du virket nervøs i morges.
- Hva skjer? - Jeg kjøpte i går.
Et sted i Charlevoix.
For kaldt... for regnfullt.
Altfor stille.
Må dra videre.
- Vi ses. - Lykke til.
Når stikker du?
Vi ses.
Så, ja... Rolig, gutt.
Ta det rolig.
Du kommer til å klare deg. Ta det rolig, ut med det.
Du klarer deg fint.
- Mer kaffe? - Takk.
Du liker visst ikke hjemmelaget mat.
Hørte du sekkepipene i går kveld?
Nei, jeg hørte ingenting.
- Er det ok? - Selvsagt.
Jeg prøver å slutte, men jeg unner meg en iblant.
Så det er en hagepause, ikke en røykepause?
Nettopp.
- Ikke noe hell med motoren ennå? - Den startet nesten forrige uke.
Tar du henne ut snart?
Hesperus er ikke redd for litt kaldt vann.
- Hvor lenge har du vært om bord nå? - 51 dager.
Hvem teller egentlig?
Du burde ikke blande alkohol og medisiner.
Lotuseterne ble innbyggerne kalt. De var vennlige-
- og ga frukter til noen seilere. De ville dem intet vondt...
...men tenkte at det var det beste de kunne... gi dem.
Det er skipet.
Det er det vi har her. Ser du, Lauren?
Da vinden løyet tok de årene sine og rodde i mange dager-
- til de kom til landet der cyklonene bodde.
Kykloper, nettopp. Ett øye...
Og på øya...
Er du der nede?
Vent litt.
Lotuseterne ble innbyggerne...
Jeg jukset ikke, se! Til helvete med dette!
Herregud...
- Jeg visste ikke hvor jeg skulle gå. - Sett deg. Du må varme deg.
Her, ta på deg denne.
Du skal få noe varmt å drikke.
Her.
Det burde hjelpe litt.
- Liker du te? - Jeg har aldri smakt det.
Te? Virkelig?
En gang da jeg hadde ringt deg, tok jeg pause og fulgte etter deg.
- Snokete, hva? - Ingen fare.
Joey mener det ikke.
Du kan bli her så lenge du vil. Sov der, så sover jeg i baugen.
Lauren?
Jeg går til baugen så får du en stund for deg selv.
Fester du seilene?
Det fins en utmerket seilmaker her i havnen.
- Jeg vil gjøre det selv. - Selv skyld.
Han har likevel stengt i dag.
Mindre rygg, litt mer bein.
Det er knepet. Gjør du det, kan du ro hele dagen.
Jeg har villet spørre noen hva de to beste dagene i en seilers liv er.
Dagen da han kjøper båten sin og dagen da han selger den.
- En av livets mange sannheter? - Aner ikke. Har bare opplevd en.
Faen også.
Kom igjen nå.
Trenger jeg tillatelse for å komme om bord?
Du er alt om bord.
- Når skrudde du av mobilen din? - Rundt Halloween.
Jeg har vært her to ganger i uken siden for å prate.
- Hva gjør du? - Prøver å rense drivstoffslangen.
Det er en seilbåt. Hvorfor må du reparere motoren?
90% av alle seilbåter bruker motor 75% av tiden.
Jernspinnaker.
Når kommer du tilbake?
Jeg vet ikke.
Hvor lang tid til trenger du?
Jeg vet ikke.
Du kan fjernjobbe. Vi lar deg være i fred.
- Jeg har masse å gjøre her. - Vi ligger fire måneder etter.
- Og du har et godt team. - Av det som er igjen.
- Det kommer alltid nye lanseringer. - Ikke fra butikken vår.
Det er over, det er over for meg.
Det er over.
Hva har det gått? Åtte måneder?
Jeg kan fremdeles ikke fatte det. Det er helt ufattelig.
Glem programmet! Vi er urolige.
Jeg er urolig. Du forsvant bare.
Jeg er her.
Ikke rart at du er her.
Ta den tiden du trenger.
Så du kaster inn håndkledet til slutt?
- Hvor er seilmakeren du snakket om? - På andre siden oppe på gaten.
Den veien?
Takk.
Vi kan ikke endre vindens retning, men du kan justere seilene."
Jeg ga meg selv en god anbefaling. Det var like bra.
Så... la meg se hva du har her.
Sekkepiper kan redde et menneskes sjel.
- Liker du laks? - Ja.
Bra, vi får Maries laks. En gammel familieoppskrift.
Hun får Hesperus til å se ut som en liten norsk fiskebåt.
Nei, hun begynner å komme seg.
Jeg tok med en salat og vin til Maries oppskrift
- Bare du ikke tar med deg sigaretter. - Jeg har sluttet.
Jaså? Da er det en annen som tar mine.
- Denne gangen mener jeg alvor. - Bra. Har du sluttet å drikke også?
- Ikke vær dum. - Hent et glass da! Vi skåler.
- Skål! - Skål!
Åpne denne flasken så vi kommer i gang.
Hvor er båten din?
Jeg viser deg når vi har spist.
Der er hun. Marie.
- Et pågående prosjekt. - Så vakker.
For ti år siden kom jeg og kona opp St. Lawrenceelven.
Vi skulle passere Great Lakes.
Vi seilte gjennom Mackena-sundet da hun fikk et slag.
Vi kom ikke lenger enn hit.
Siste gangen jeg tok henne ut var da jeg strødde ut Maries aske.
Hun har vært i hjertet mitt siden.
Og jeg har sørget.
Ikke noe jeg anbefaler en ung mann å gjøre.
- Kaffe? - Gjerne frokost om det går.
- Absolutt. - Toppen.
Hesperus er kveldsstjernens ånd i gresk mytologi.
Han var den første som besteg Atlas, men en storm blåste ham av sted-
- og han forsvant sporløst.
Takket være hans godhet ble han til en vennlig kveldsstjerne.
Hver kveld gir han nattlig ro.
- Skal du alltid bli her? - Jeg trives her. Det er ok.
Det er stille og isolert og menneskene er interessante.
- Det gjelder nesten alle steder. - Det er noe spesielt med vann.
Jeg kan dra til Kappstaden i Sør-Afrika gjennom Mackena-sundet-
- og fortsette gjennom innsjøene og ut via sjøen til Nova Scotia.
Og ned langs østkysten, så nordover for å unngå golfstrømmen.
Fortsette sørover gjennom Panama- kanalen og fange passaten til Hawaii.
Krysse ekvator, ta seg vestover til Fiji.
Stoppe i Darwin i Australia en stund.
Så Det indiske hav. Jeg må plotte inn været og strømmene rett.
Seile 100 nm sør for Madagaskar på veien mot Durban.
Siste stykket sørvest langs den afrikanske kysten.
Et og et halvt år og 1000 nm senere er jeg i Kappstaden.
- Skal du gjøre det noen gang? - Jeg har kanskje alt gjort det.
Materialet er fremdeles forsinket. Det tar bare et par uker til.
Et par uker? Det har vært et par uker i et par uker.
- Tiden flyr visst. - Ja.
Mens jeg sinker deg, kan du vel ta tak i det andre som må gjøres.
- Som hva? - Plankene på dekk trenger en puss.
Men det er selvsagt ikke min båt.
Han har visst roet seg ned.
Det kan vi løse.
Morn.
Hvordan går det?
- Så du klarte hele vinteren her ute? - Jeg overlevde.
- Båten begynner komme seg. - Ja, sakte, men sikkert.
Du burde bytte navn på henne. Det passer ikke lenger.
Navnet har faktisk vokst nå. Skal du bli en stund?
Jeg hadde tenkt å komme ut noen helger til. Litt ro skader ikke.
Vær litt forsiktige.
Slik.
Kom, skatt. Vi ses siden.
Mellom mørket og dagslyset da natten begynner å senke seg-
- kommer en pause i dagens arbeid som kalles barnas time.
Og der har jeg deg for alltid. Ja, for alltid og en dag-
- da veggene faller sammen til ruiner, vitrer i stykker og blåser av sted.
Føler du deg bra?
Jeg burde ha visst at hun var syk.
Vi var havseilere. Dype hav og fjerne øyer.
Hvorfor seilte vi rundt i Great Lakes?
Det var hennes ide.
Hun ville at jeg ikke skulle være alene ute til havs om noe skjedde.
Hun visste at det ville skje. Jeg tenkte ikke engang etter.
Jeg burde ha skjønt det. Da hadde jeg kunnet gjøre noe.
Men det gjorde jeg ikke.
Sekkepiper kommer aldri til å endre på det.
- Lyden kommer døgnet rundt. - I hele verden, hele tiden.
Der ligger Grand Traverse.
Indianerne jaktet og reiste langs Lake Michigan med kano.
Bukten var et riktig hinder. De måtte padle sørover ved sørbredden-
- og padle tilbake nordover langs innsjøen. Det var den lange veien.
Eller så kunne de krysse 9 nm på åpent vann fra fastlandet-
- til Leelana-halvøya, hvilket var kortere, men farvannet er farlig.
Når de hadde reist fra fastlandet så de halvøya på avstand.
Indianerne kalte det "Oh Me I Nah", stedet bortenfor.
Siden brukte de franske pelshandlerne samme kurs.
De kalte det "Le Grande Traversée", den lange passasjen.
Så kom alle andre. Misjonærene, nybyggerne, bøndene, tømmerhoggerne.
Og til sist vi turister. På veien ble navnet forandret til Grand Traverse.
Vi må ro igjen. Hvis det begynner å blåse, havner vi i Magnama.
Vent litt. Du har noe der.
Det er Grand Traverse, gutt.
- Hva? - Alt.
Jeg er nesten klar.
Du er klar.
Hun er smellvakker.
Skal du ta henne? Ut
Det burde du.
Iblant når man havner der man skal være, -
- er det for tidlig.
Jeg lot den ligge på disken.
- Ingen sigarett? - Jeg røykte opp pakken i går.
De to lykkeligste dagene i en seilers liv.
Jeg har deg i mitt fort og lar deg ikke dra.
Jeg skal sette deg i fangehullet i det runde tårnet i hjertet mitt.
Ikke ta det ille opp, men jeg endrer nok navnet.
Hesperus er kveldsstjernens ånd som bringer ro om natten-
- ifølge gresk mytologi.
Hvis du sier det sånn.
- Vær så god. Som vi avtalte. - Du måtte ikke sertifisere den.
Jeg vil ikke miste denne og jeg vet hvordan det ligger an.
Ikke glem den.
Han følger med båten.
Et og et halvt år og 17000 nm senere er jeg i Cape Town.
- Skal du gjøre det en dag? - Jeg har kanskje alt gjort det.
- Lykke til. - I like måte.